פקודת הבנקאות, 1941 קובעת את זכותו של מי שקיבל הלוואת משכנתא מתאגיד בנקאי לפרוע את ההלוואה לפני המועד שהוסכם בין הצדדים, אם התקיימו התנאים הקבועים בדין. בהתאם לצו הבנקאות (פירעון מוקדם של הלוואה לדיור), התשס"ב - 2002 תאגיד בנקאי רשאי להתנות פירעון מוקדם של הלוואה לדיור בתשלום עמלות שונות. אחת מעמלות אלו היא "עמלה תפעולית" אשר לא תעלה על סכום של 60 שקלים חדשים.
נושא גביית עמלה תפעולית זו בגין פירעון מוקדם של הלוואה לדיור, נדון בת"צ 11593-10-13 מימון ואח' נ' בנק לאומי למשכנתאות בע"מ. במסגרת הדיון בבקשת אישור התובענה הייצוגית הוגשה עמדת הפיקוח על הבנקים בסוגיה זו, ולפיה במקרה שבו לקוח מבקש לבצע פירעון מוקדם של הלוואה לדיור, גם אם סכום ההלוואה מורכב ממספר מסלולי שערוך, רשאי הבנק לגבות בגין פעולת הפירעון המוקדם עמלה תפעולית אחת בלבד. עוד הובהר כי עמלה זו היא בסכום קבוע, אשר נועד לממן את הפעולות שהבנק נדרש לבצע לצורך ביצוע פירעון מוקדם, זאת, בשונה מהעמלות האחרות המפורטות בצו, אשר נועדו להוון את הסכום שיפרע למועד הפירעון המוקדם, כחלק מניהול הסיכונים של הלווה ושל התאגיד הבנקאי, ולכן נגזרות מסכום ההלוואה ומשיעורי הריביות, ולהבטיח כי הלווה ייתן הודעה מוקדמת לבנק על כוונתו לבצע פירעון מוקדם.
לאור חשיבות הנושא, ובכדי לוודא כי כלל התאגידים הבנקאיים פועלים בהתאם לעמדת הפיקוח מכאן והלאה, פורסמה עמדה זו במסגרת מכתב פיקוחי למערכת הבנקאית.
בהתייחס להשבת העמלה התפעולית ככל שנגבתה ביתר מהלקוחות, נציין כי הפיקוח על הבנקים בוחן את הנושא, בין היתר בהתאם להחלטות שיתקבלו בסוגיה זו בתיק הנדון, אשר עדיין תלוי ועומד בבית המשפט.
להודעה זו מצורפים מכתב המפקח ו
עמדת הפיקוח כפי שהוצגה בדיון המשפטי.